LIBYA - 1943
Etter nesten tre år med bitter ørkenkrig
driver Rommel britene til fortvilelse med panserdivisjonene sine.
Hele middelhavområdets skjebne er uviss.
I GRALYSNINGEN BRØT HELVETET LØS
Jeg kommer fra Tobruk, kaptein. En melding fra general Lederer.
Og disse sigarene, med de beste anbefalinger.
Jeg har nye ordrer, major. Du og dine menn blir flyttet til Tobruk.
Tobruk? Det er galskap! - Slik lyder ordren.
Det ligger i kampsonen! Vi fanger skal oppbevares trygt!
Tobruk tilhører oss nå. Det er veldig trygt.
Det fins regler i Genèvekonvensjonen...
Vi kjenner reglene. Din side er blitt underrettet.
Heil Hitler!
Du hører også med. Se å bli ferdig!
Vi bryter opp straks. - Enn om vi nekter?
Da drar vi uten dere.
Da vil du nok merke at det fins verre ting enn dysenteri.
Merrihew! - Sir?
Pakk sammen sakene. - Ja, sir.
Jenta, kaptein. Hun er gal og prater om et fly.
Jeg skal ta meg av henne.
Italienske luddere gjør ikke inntrykk på meg!
Snakk engelsk!
Hva er problemet, signorina? - Jeg vil også fly til Tobruk.
Flytrafikk forutsetter en egen fullmakt. - Det har jeg!
"General Banducci er dem som hjelper innehaveren, stor takk skyldig."
Ja, jeg vet om forholdet ditt til generalen. - Forhold?
Du står staben hans svært nær.
Han er en stor general! Du er bare en liten kaptein.
Italienerne er stilige soldater. Kunne de bare holdt kvinnene i age!
Flere vister?
Ja. Du reiser som resten av oss.
Og hvordan reiser dere? - I lastebil. Fortsett å pakke nå!
Amsterdam... Hollendere lager gode sigarer, ikke sant?
Nydelige. - Tørre som Sahara. Rommel røyker også disse.
Kjenner du Rommel? - Ja. Han elsker Sahara. Det gjør vi alle.
Vi yrkesmilitære, mener jeg.
Jeg er ingen soldat, kaptein. Krig er ingenting for meg.
Bivirkningene er motbydelige. - Her fins det ingen bivirkninger.
Ingen kvinner, ingen barn, ingen byer som står i veien.
Bare menn, doktor.
Bare menn? - Ja...
Stans!
Gå ut av vogna! Gi ordre til avstigning!
Ja vel!
Kjør rolig etter.
Han lever ennå, kaptein.
Døde eller levende? - Døde. De stinker alt.
Gjennomsøk de døde og vogna. Gi meg alle papirene!
Mannen er utmattet og dehydrert. Han trenger behandling.
Så behandle ham, da. Vi blir her i natt.
Lag en leir av kjøretøyene. Slå opp teltene.
Vi blir her til klokka fire.
Puls og åndredrett er ganske normalt, korporal.
Hvorfor simulerer du?
Jeg heter Foster. - På dødsmerket står det Weatherly.
Det er et skalkeskjul. Jeg er Foster, kaptein for 53. ingeniørkorps.
Sier det deg ingen ting? - Hva? - 8. armés etterretning.
Jeg har aldri jobbet med E-tjenesten, heller ikke fra 8. armé.
Er du ikke major Farrow? - Jeg er Hugh Tarkington, lege.
Pokker! Og hvor er Farrow? - Hvem da?
Fangene i konvoien er vel fra 5. kommandotropp, ikke sant?
Nei, det er folkene mine fra 15. feltlasarett.
Forbanna dritt!
Når han våkner, vil jeg forhøre ham!
Det kan nok ta en stund. Han er i sjokk. - Ja...
Nå følger en rapport fra CBS og Edward R. Murrow.
Her er London.
Etter Tobroks fall blir det tøffere å bringe forsyninger til Malta.
Kampen om Egypt er kanskje allerede i gang.
Alt vi vet for øyeblikket er
at parlamentet og pressen leter etter en syndbukk.
De britiske troppene har handlet riktig.
Med den tapperheten hadde de fortjent en seier, men de ble slått.
Rommel elsker uvanlige metoder og spekulasjoner er fåfengte.
Rommels stilling blir styrket med Tobruk.
Si det! Hører du til 5. kommandotropp?
Få ham vekk!
Flott skuespillerprestasjon.
Hva er dette?
Slapp av. Hun er ekte. Hun hører til en italiensk general.
Fins det flere? - Hun er den eneste. Signorina Vivianne eller noe sånt.
Engelske svin!
Hun er den eneste sivilisten... - Hva skjedde med 5. kommandotropp?
Interessant spørsmål.
Tenk at du lurer på det! - Hvem er du?
Allan MacKenzie, 5. kommandotropp. - Fins det flere av dere her?
Vi er de siste. Ed Brown, Bill Wembley,
Dan Garth og Reilly.
Vi ble skilt fra enheten vår. Akutt tilfelle av dysenteri.
Bortsett fra meg. Jeg fikk det i Alexandria. - Hva med de andre?
De befinner seg i en fangeleir i Tunisia. - Herregud...
Det er vel ingen overraskelse. - Underrettet major Farrow deg?
Han sa bare det nødvendigste: Vi skulle til Tobruk som fanger.
Underveis skulle vi overmanne de tyske vaktene.
Du er visst ekspert på skytset i Tobruk havn.
Vi hadde 50 speisaltrente mann som skulle sprenge det i lufta.
Var det "det nødvendigste"?
Enhver idiot av en sersjant vet
at Rommel lagrer opp i Tobruk til det neste angrepet.
Han kontrollerer luftrommet. Tobruk kan bare tas sjøveien.
For å gi marinen vår fritt leide, må vi sprenge skytset.
Stemmer ikke det? - Det stemmer.
Dette angår visst ikke oss. - Jo. Hvor mange mann har du?
Uansett hva du pønsker på, så hold mennene mine utenfor!
I morgen tidlig klokka sju angriper et av flyene våre denne konvoien.
Det skulle skape forvirring, slik at troppen kunne overta konvoien.
Et forsettlig luftangrep? - Piloten angriper uansett.
Skal jeg avlyse oppdraget,
må jeg ha en radio. For å skaffe det, må jeg overta konvoien.
Og så?
Tilbake til den britiske frontlinjen! Men da må vi gjennom fiendens felt.
Men med kjøretøyer, våpen, drivstoff og litt hell...
Hvem vet. Et spørsmål til: Hvor er det medisinske utstyret?
Jeg vet hvilken lastebil det er i. Hvordan det?
Vi trenger våpen for å skaffe oss bedre våpen.
Jeg tar meg av det. - Bra.
Jeg godtar at du er en hengiven kriger som vil gjøre plikten sin.
Men det blir uten meg og de av mennene mine som ikke vil.
Jeg er kveker. Jeg kom som militærnekter til saniteten.
Jeg kan ikke hjelpe deg i et oppdrag der jeg må drepe.
Sersjant...
Neste morgen marsjerte Hitlerjugend inn på Berlin Stadion.
Tross regnvær og tåke kom 132000 for å hilse på Føreren.
Alt det dere er, er dere gjennom meg,
og alt det jeg er, er jeg bare gjennom dere.
Fordi den tyske nasjonens
høye raseverdi i stolt egenvurdering
modig krevde en ledelse av riket og folket,
har folket
i stadig større antall sluttet seg til dette lederskapet.
Sieg Heil!
Er ikke det en Luger? - Nei, det er en Walther. Automatisk.
Nydelig. Det er saker, det. Ikke sant, folkens?
Hva driver du med nede i kassa?
Hva gjør du bak der?
Har vondt i armen. Veldig vondt. Jeg trenger medisin.
Ja, ja, så ta medisin.
ETER
Det tyske folket er lykkelig i vissheten om
at den evinnelige flukttrusselen
nå endelig er byttet ut med et rolig motstykke.
Har noen av dere riktig klokke? Min er straks fem.
17.00?
Hva med en tepause? - Eller ølpause? - Engelsk klokke?
Engelsk, ja. Rolex. - Rolex?
Rolex er ikke engelsk. Det er sveitsisk. - Ja.
Hvor mye? - Vi kan kanskje gjøre en handel hvis du er om deg.
Det er ei sveitsisk klokke. - Stemmer. Hvor my skal du ha for den?
Hvor mye?
17.00!
Spre dere!
Bli her!
Foster! Din fordømte speider!
Herregud! Hjelp!
Det står dårlig til med radioen, sir.
Gjør klar et begravelseslag, og bevokt fangene.
Vet du hva Genèvekonvensjonen sier om behandling av fanger?
Det rekker ikke bare med uniformer for å spille oss.
Dere blir skutt som spioner!
Jeg skulle gjerne skutt deg selv!
Du blir ikke begravd, supermann. Du blir fôr til gribbene.
Den utbrente vogna er ubrukelig. De andre er klare.
Gi mennene noe å spise. - Tyskerne også? - Ja.
Jeg finner ingen papirer. - Jeg har dem. - Er de i orden?
Passerseddel til Tobruk for britiske fanger eskortert av Afrikakorpset.
MacKenzie... - Sir?
Vi er langt borte fra frontlinjen vår. La oss dra. Øyeblikkelig.
Planene våre har endret seg. - Endret seg? - Ja.
Radioen er ødelagt. Vi holder oss til den opprinnelige planen.
Vi får flyforsyninger av våpen og sprengstoff.
Vil du storme Tobruk? Med sanitet og fire sjuke commandos.
Nei, jeg vil bare sprenge kanonene.
Nødvendig utstyr får plass i legeveska di.
Men du trenger folk. Det oppdraget er rene selvmordet!
Marinen plukker oss opp på stranda. Jeg har heller ikke lyst til å dø.
Hva med dem?
De blir her. - I live!
Der kommer forsyningene!
Fort dere, gutter! I hurtiggang, marsj!
Kutt løs beholderne og grav ned fallskjermene. Full fart!
Her er det mer, folkens! Få opp farta, kom hit!
Fort dere, vi har ikke all verdens tid!
Kom igjen!
Jeg gir deg mitt ord.
Hva med jenta? - Hun blir hos oss.
Hun hører til konvoien og står så å si i fraktpapirene.
Hun tilhører deg, doktor. - Meg?
Gjør hva du vil med henne. Skjær av henne tunga med sløv kniv.
Men fangene får leve. - Greit, avtale.
Ok, gutter... Ned langs sidene.
Dere griper repet med høyre hånd og mater ut med venstre.
Hold hardt, men mat ut sakte.
Rolig! Pass opp, livet deres står på spill.
Dere triller ikke piller lenger nå. Vi gjør kommandosoldater av dere!
Varsomt.
En, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte, ni...
Hør godt etter, dette våpenet kan skade dere like mye som fienden.
Den ene sylinderen inneholder napalm, den andre trykkluft.
Man utløser den med denne ventilen. Luften siver opp her,
man trykker på avtrekkeren, og her er en sak som kalles "inkrement".
Saken snurrer rundt og fungerer som en lighter.
Ikke len deg forover! Still deg aldri foran våpenet!
Hold den langt fra deg, legg fingeren på avtrekkeren og skyt.
Det er for tidlig å sende dem i ilden,
men de er bedre enn jeg trodde, og så får vi improvisere.
Vær stille.
Stille! Vet du hva det betyr? - Stille...
Hva med jenta? - Hun blir et problem.
Uberegnelig, sir. - Han har rett.
Hvis hun slår alarm hos nazistene, er vi ferdige.
Noe må da kunne gjøres.
Synd at du ikke hjelper til. Hun ville lagt seg flat for deg.
Som lege skal du vite alt om kvinner. - Ikke om den sorten.
Jeg ser for meg pasientene dine i Harley Street.
Det nytter ikke å fri til medfølelse. Men hun lar seg nok bestikke.
Jeg godtok å skåne fangene. Jeg håper ikke det var en tabbe.
Når det gjelder jenta... - La meg gjøre et forsøk.
Vi har veldig liten tid. - Tiden er ute.
Herregud... Stans!
Gå ut av lastebilene!
To komplette panserdivisjoner! Hva gjør de her?
Det er det samme. La oss angripe!
Til venstre går veien til Derna. Rett fram kommer vi til Tobruk.
Vi vekker mistanke hvis vi blir stående her.
Hvem flere snakker tysk? - Garth. - Han får bli med bakerst.
Du blir med meg.
Skal jeg ta meg av henne? - Nei, hun står i papirene.
Du sa at hun er mitt ansvar. Jeg har fått en idé.
Det er for seint. - Jeg er lege. Jeg skal nok ta meg av henne.
Hva er problemet?
Hvor er den italienske kvinnen? - Der er hun.
Overkorporal!
Hun tilhører en av Mussolinis generaler. Skjønner?
Ja...
Vi tar veien langs havet. - Nei, det er forbudt.
Dere kjører rett fram til Tobruk. - Vi legger oss her. - Det er tillatt.
Parker der.
Parker der!
Da jeg foreslo å angripe tyskerne, spøkte jeg selvfølgelig.
To panserdivisjoner... Det begriper jeg ikke.
Kanskje Rommel venter på det rette øyeblikket. - Nei.
Kanskje de kommer fra Derna. Nei, det er 11. og 21. divisjon...
Deler! Reparasjoner... - Det kan de også gjøre ved fronten.
Drivstoff!
Rommel må ha et drivstoffdepot i nærheten.
Godt skjult, siden folkene våre ikke vet om det. - Under jorda.
Stridsvogner uten drivstoff er skrap. Vi kunne sette dem ut av spill.
Men du har jo ingen radio, så du får ikke meldt fra.
Melde fra her og melde fra der. Bare prat, du.
Når jeg finner svina, så sprenger jeg dem i lufta.
Et høyt sikret anlegg... Hvordan kommer vi inn?
Kommer du forbi veisperringen, kan du spørre Rommel.